Nette! Nette!
Er det her du sitter? Og jeg som har lett etter deg over hele huset.
Jaså, du drømmer, Nette?
Mens vi sliter oss halvt i hjel med baking ute på kjøkkenet.
- Nå får du komme. Vi trenger deg. - Hvis dere virkelig trenger meg.
Nei, Marie! De er for brune! Fattigmenn må være lysegule.
Du må ta dem ut av gryta når de er gule som nyklekte kyllinger.
Nøyaktighet er alt. Ikke minst når man baker kaker.
Hvor mye kardemomme skulle jeg ha i?
- Var det to lodd? - Ja, Kirsten. Ta minst to.
Alle liker kardemommesmak i julekaker.
Gjøkuret slår.
- Ruth! - Hva er det, mamma?
Nå må du hjelpe meg. Tante Blanca har sendt et brev.
- Hun kommer til oss i julen. - Nei!
Jo. Tante sier at hun kommer for å tilbringe julen hos oss.
- Hva skal vi gjøre, mamma? - Hvem skal si det til bestefar?
- Det blir det verste. - Ja, han kommer til å bli rasende.
- Kan du ikke..? - Nei, det får du gjøre selv.
Jeg tør ikke. Virkelig ikke.
Da får pappa gjøre det. Det er hans søster, da er det hans plikt.
-Det banker på. -Kom inn!
Er det dere som gjør meg den ære? Hva står på?
Ja, pappa...
Du vet jo at bestefar ikke kan like tante Blanca.
Mamma har fått brev fra henne.
Kan du gjette? Hun kommer til oss i julen.
En nydelig historie, ikke sant? Bestefar er rasende.
Hele huset står på ende, og julen er ødelagt.
Hva vil dere jeg skal gjøre? Sier tante at hun kommer, kommer hun.
Hun har da mange gode sider, også. Vi får forsøke å tåle henne.
Ta det gode med det onde.
Ja, pappa. Det er riktig, men det var ikke det vi mente.
Skjønner du ikke...
Hvem skal si det til bestefar? Det er du nødt til.
Å, kjære! Jeg glemte å se på datoen.
Brevet er to dager forsinket. Hun kan komme hvert øyeblikk.
Vær så snill. Si det til bestefar, så tante ikke kommer overraskende.
Bestefar blir rasende når han hører at tante kommer.
Ja, ja. Hvis det blir for ille, så kan du vite...
Vi må gjøre klart gjesterommet. Få tak i Marianne med en gang.
Dette var ille. Vi står midt i bakingen.
- Og det var oberstens kaker. - Blås i bestefars kaker.
Nei, frøken. Det har ikke vært en eneste jul her på gården-
- uten at obersten har fått kakene sine.
Og det skal ikke skje så lenge jeg er her.
Hvordan er det du snakker? Du må hjelpe oss.
Ellers kommer den gamle dragen til å ete oss.
Og det bare pga. kneppkakene til bestefar.
Det er da både egg og fløte i dem!
Kan ikke kakene vente til i morgen? Vi skal ta skylden.
Er det sant at tante Pose kommer?
- Hva er det du kaller henne? - Har du ikke hørt det?
Hun sier alltid at hun skal snakke ut av posen.
Derfor kaller bestefar henne tante Pose. Jeg gjør det.
Nei, gå ned og ta imot tante. Hun kan kommer når som helst.
Gjøkuret slår.
Halv fem og ingen kaffe!
- Marianne! - Hjelpe og trøste! Obersten.
Kaffe og kaker. Jeg sa det, frue. Hva skal jeg si?
Nå...der har vi henne.
Tør man spørre om det er tillatt å legge beslag på tiden hennes?
Tiden er kanskje kostbar?
Men, oberst... Obersten må virkelig...
Oberst meg her og oberst meg der!
Det er visst i orden at husets gjester sitter her time etter time.
Hun kan ikke tenke seg at gjesten ikke har det så bra?
At han fryser, fordi det ikke er ved i ovnen.
Kanskje hun synes at det er helt i orden?
Så? Kan den samme gjest spørre om hun har mindre god hukommelse?
Hun har øyensynlig glemt å servere kaffen i dag?
Klokken er halv fem. Hvor er kaffen og de små brune sakene?
De små kneppkakene, for faen? Jeg vet at du baker i dag.
Jeg har ikke hatt tid, oberst! Vi venter fremmede.
Hvilke fremmede? Ingen har sagt noe til meg.
- Fruen venter en dame. - Hvilken dame?
- Søsteren til sorenskriveren. - Er du sikker?
Hva het denne damen? Hadde ikke fruentimmeret et navn?
Het hun ikke Sofie eller Rosamunde eller noe?
Svar meg nå!
Jeg hørte at hun het...Blanca.
Tante Pose! Kunne jeg ikke tenkt meg at tante Pose kom.
Det kunne ikke blitt jul ellers.
Gå og pakk sakene mine. Rubb og stubb!
Men underslå deg ikke til å røre pistolene!
Og si til dem at de skal spenne for på timen!
Kjære, Marianne. Ikke ta deg så nær av det.
- Han mener det ikke. - Jo, det gjør han, frue!
Han var så sinna. Han kløp meg i armen!
Og nå reiser han!
Bare for de små kakenes skyld!
Ja, vi hørte det nok. Det var stygt av bestefar.
- Jeg har lyst til å ta ham for meg. - Skal jeg pakke oberstens saker?
Nei, vi skal greie dette på et vis. Vi er nødt til det.
Dombjeller.
Ikke bruk pisken!
Har jeg ikke sagt flere ganger at jeg ikke tåler smellet?
- Nå vanker det ikke tips! - Jeg hadde ikke ventet det.
Hold munn!
Det er sikkert tante Pose! Hva i all verden gjør vi?
Mamma og Ruth er ikke ferdige med gjesterommet.
Og så bestefar!
Skynd deg! Eller har han tenkt til å somle ute til i morgen?
Ingen til å ta imot? Litt av en mottakelse!
- Kjenner dere meg ikke igjen? - Ikke så lett som du er pakket inn.
- Er det ikke tante? - Selvsagt! Hvem ellers?
Her, Kirsten Nesevis. Ta imot!
Og du! Er det Ruth eller Antoinette?
- Jeg har ikke sett dere på lenge. - Jeg er Antoinette.
Kan tenke meg det. Hva slags hårfasong er det der?
Det er på tide at du får annen frisyre, mitt barn!
- Du ser ut som en Zulu-kaffer! - Det gjør hun slett ikke!
Hva? Ingen nesevishet, takk.
Som du har vokst, Antoinette! Du er jo snart en voksen dame.
Hjelp meg av med tøyet. Litt raskt! Vel, hva blir det til?
Nå må han komme seg raskt inn med resten av tingene.
Hvor blir han av?
- Har du virkelig ikke mer, tante? - Hold munn, Kirsten Nesevis!
- Kan jeg hjelpe tante opp? - Det haster slett ikke.
Jeg skal nok si ifra selv. Det høres høye stemmer.
Hva er det bråket? Hvem er det som kjefter og bråker?
Ingenting. Tante er sikkert trett etter reisen. Vil du hvile litt?
"Ingenting" sier du? Mener du å si at jeg er stokk døv?
Jeg er gjest her. Jeg forlanger å bli behandlet slik.
Her hos min egen datter tolererer jeg ikke noe fra den spanske fluen.
Denne tante Pose, eller hva hun heter!
- Nå! Når man snakker om solen. - Ja, det er meg, Hans.
Du har helt rett. Takk for den vennlige mottakelsen.
Dere har all ære av den her i huset.
Jeg hører at du er den samme gentlemanen som alltid.
Men jeg ønsker å si deg at jeg ikke er tante Pose!
Verken for deg eller noen annen her i huset! Jeg er Blanca Bals.
Og hva din velvalgte beskrivelse angår, -
- så skal jeg få lov til å gi igjen! Din grobian!
Jaså, min nådige. Jaså.
Der gikk proppen! Endelig.
- Hva var det, bestefar? - Proppen, barnet mitt!
Den djevelske proppen som har stengt for mitt gode humør.
Unnskyld, min nådige. Jeg er henrykt over den store ære -
- som er meg til del. Jeg skal få tilbringe julen i bedårende selskap.
Ikke skap deg. Og framfor alt, overanstreng deg ikke.
Du kan få slag!
Kom, barn. La oss gå inn og hilse på min bror og Ruth, -
- og din mor som holder seg så fornemt tilbake.
Bestfar, vær forsiktig!
- Så morsomt dette er! - Hva er så morsomt?
- At tante Pose har kommet. - Det synes jeg alldeles ikke.
Søte deg... Legg vekk boken og si noe om tante, du også.
- Hva skal jeg si? - At du hater og avskyr henne.
- Hun kalte deg en Zulu-kaffer. - Hun mente det ikke bokstavelig.
"Zulu-kaffer." Noe så malebarisk!
- Hun har sikkert vært pen en gang. - Hun? Det har jeg vondt for å tro.
Det er jammen rart at hun og pappa er søsken.
Gå til sengs, Kirsten. Vi skal tidlig opp i morgen.
Snille, søte Nette. Du skulle ha sagt fra til tante med en gang.
Sagt til henne at du ikke er noe barn lenger.
- Du sto der selv! - Ja, men jeg er ikke voksen ennå.
Ikke før jeg blir konfirmert og kan bruke lange skjørt.
Uff, det er fælt å være barn. Jeg skulle gjerne vist dere.
Hun kunne bare våge. Tante Pose er fryktelig!
Vær forsiktig, Kirsten, ellers ender det med ris.
Og si for himmelens skyld ikke "tante Pose"!
Tenk dessuten på at vi kanskje skal arve alle pengene hennes.
For det første blir hun antakelig hundre, -
- og for det andre lar hun nok ikke oss få dem.
- Skynd deg! Jeg vil slukke lyset. - Vent litt.
Det var deilig å få lagt seg. God natt, da. Sov godt.
God natt.
Sitt rett, barn!
Hva nå? Kan hun ikke passe bordskikken?
Klokken er over ni. Mademoiselle de Polignac skal starte skolen.
Jeg spurte ikke deg, viktigper! Jeg snakket til mamsellen.
Hun kan sikkert svare for seg.
Så mamsellen skal holde skole? Da er hun jo unnskyldt.
Opp med dere, barn! Ser dere ikke at mamsellen venter?
Jeg kunne forresten tenkt meg å høre på undervisningen.
- Hva er det i første time, barn? - Norgeshistorie, Magnus den Gode.
- Og i andre? - Bibelhistorie, Samson og Løven.
Det forekommer meg å være gal rekkefølge.
Du burde begynt dagen med bibelhistorie.
Da får de små et fast og trygt grunnlag.
Vel, jeg ser kanskje innom om en halv times tid.
Hva slags person er egentlig denne mamsellen?
- Hun er jo barnas guvernante. - Ja visst, det har dere jo fortalt.
Men hvem er hun? Hvordan kom hun hit?
Hun er ikke av den slags som vokser på trær.
Det har gått naturlig for seg. Vi søkte etter en snill guvernante, -
- og mamsellen ble veldig godt anbefalt.
- Virkelig? - Vi er alle sammen fornøyd.
Barna tilber henne nesten. Hun er så flink og hjelpsom.
Hun er egentlig fransk, men kom hit som liten.
- Hvor er Rakel i kveld, Nicolai? - Hun er borte hos prostinnen.
Det er misjonsmøte der. Jeg tenker hun er her snart.
De strikker sokker til de svarte hedninger, så de ikke skal fryse.
Du skal ikke håne hedningene, Hans Thue.
Nei, du kan ha rett i det, kjære jomfru Blanca.
Jeg er takknemlig for at du ikke sier jeg er svart.
Du er ikke det på utsiden. lnnsiden kan man selvsagt ikke se.
Det skal du være glad for.
Ellers kunne du lett få sett hva jeg mente om deg.
Takk, det interesserer meg ikke!
Kirsten, kom her og hold garnet for meg.
Med fornøyelse, tante.
- Hva er det du strikker? - Et skjerf, som du kan se.
- Er det til Zulu-kafferne? - Zulu-kafferne?
Ja, er ikke du glad i Zulu-kafferne da?
- Hva mener du med det? - Du kalte Nette en Zulu-kaffer.
Du er vel rapp i munnen, Kirsten nesevis!
- Da likner hun en viss person. - Spar meg for frekkhetene!
- Går du, Nicolai? - Ja, jeg må inn på kontoret.
Hørte du kanskje ikke at søsteren din er utsatt for sjikane i ditt hus?
Nei, jeg satt så opptatt med avisen.
Det er bare tante Pose og grobian som utveksler kjærlighetserklæringer.
Vel, så lenge det ikke er vondt ment...
Nicolai er feig. Han har alltid trukket seg unna ubehageligheter.
Han er slett ikke feig. "Diplomatisk" er vel et bedre ord.
- Bravo, Nette! - Hold garnet ordentlig!
Det er mamma. Jeg går ut og møter henne.
Hosting og harking.
Det var da svært til harking! Har du kanskje vondt i halsen?
Da synes jeg at du skal gå ovenpå og legge deg -
- og få Marianne til å gi deg en kopp varm hyllete.
Hyllete? Gå til sengs.
Ja. Du ser forundret ut, vennen min.
Men det er et meget probat middel.
Du er det frekkeste!
God aften!
- Nei, så hyggelig det er her! - God kveld, mamma.
- Vi har det så hyggelig så. - Ja, riktig hyggelig!
- Hvordan har du hatt det? - Det er alltid hyggelig hos prosten.
Vi får nok et par gjester til her i julen.
- Gjør vi? - Får vi flere gjester?
Ja, prostinnen spurte om vi kunne ta imot noen herrer fra hovedstaden.
- Jeg håper du sa nei! - Det kunne jeg ikke gjøre.
Jeg sa at de skulle være inderlig velkomne.
Det holder jeg med deg i, mor!
To unge herrer. Det var veldig uforsiktig av deg, Rakel.
Du bør tenke på dine døtre. Det går da ikke an!
Det er noe som heter sømmelighet!
- Vel, hvilke herrer er dette? - To unge studenter.
- Studiekamerater av prostens sønn. - Veldig unge menn, da.
Det er det vel ikke noe galt i. Vi har jo også vært unge.
Du vet veldig godt hva jeg mener! Hva het de unge?
Den ene heter Paul Vaage og den andre Fredrik Münster.
Hva for noe? Min gamle venn Fredrik Münster?
Det må vel være sønnesønnen.
Så det skal være upassende å ta imot sønnesønnen til Fredrik Münster?
Den hedersmannen! Så det skal være usømmelig?
Det vil kanskje støte jomfru Blancas anstendighetssans?
Kanskje det går hennes jomfruelige ære for nær?
Ikke noe personlig, om jeg får be. Hold deg saken, gamle grinebiter.
Hold spydighetene for deg selv!
Her dreier det seg om hvorvidt det er heldig -
- at to unge og ukjente menn flytter inn her i huset.
Du må huske på at det ikke er mindre enn tre unge jenter her.
Meget heldig. Absolutt meget heldig.
Da kan iallfall to av dem bli forlovet. Hvis lykken smiler...
- Hans! - Tante Pose!
Den slags tillater du deg å si mens de unge jentene hører på?
Jeg er sikker på at de skammer seg over deg.
Jeg er sikker på at de omfavner meg når du er ute av døren.
Laban!
- Pepperbøsse! - Bravo, bestefar!
Sannelig går denne kabalen opp.
Det tar jeg som et godt varsel.
Der gikk proppen.
Nei, nei... Jeg vet snart verken ut eller inn.
Piker, glem ikke at dere snart skal begynne på juletrepynten.
Flinke, små piker. Se på den.
- Hvor er den gamle krokodillen? - Tante Pose er i stuen.
Hun sitter som vanlig i lenestolen.
Det later til at hun har tatt lenestolen.
Hun forskanser seg i festningen. Jeg skal se om jeg kan erobre den.
Kanskje jeg kan overliste den gamle edderkoppen.
Hva om jeg forsøkte å røyke ut den gamle damen som en grevling?
Vi skal se om jeg ikke fikk vippet kakaduen av pinnen!
Nei... Denne gangen får vi nok ikke noe juletre, barn.
Det blir visst et fryktelig vær. Vi kan ikke sende folk til skogs.
Vi får nøye oss med en sopelime. Den kan jo pyntes riktig pent.
- Er det bare noe du sier? - Nei, gutten min.
Jeg får be Marianne finne fram den største sopelimen.
Sopelime? Og i morgen er det julaften?
Men...du store min. Hva skal dette bety?
Jeg har sagt det. Det er for barnas skyld, skjønner dere.
Vi fikk ikke hentet noe juletre i år.
Syng med og hold hverandre i hendene!
Og så går vi rundt sopelimen... Nei, hva er det jeg sier?
Rundt juletreet, alle sammen.
Det er en pen sopelime. Ikke sant, barn?
Vel, barn? Hva ser dere etter?
- Er det julegaver? - Ja...
Jeg tror jeg får kikke inn litt her...
Å nei! Så nydelig.
Det er motbydelig! Det er jo et dyr. Ut med kreaturet!
"Ut med kreaturet," ja.
- "Til bestefar som..." - Ikke les versene høyt!
"Til bestefar som dragen og til spott og spe i skammekroken."
"Til deg, min kjære bestefar, som nyss beseiret krokodillen
Jeg alltid vil stå fiks og klar når som helst og gå i ilden."
Bravo, Kirsten! Bravo, mitt barn. Det er diktning som jeg forstår.
- Ruth. Tante ser så misfornøyd ut. - Kanskje hun ikke fikk nok gaver.
- Du sier ikke det! - Hun hadde jo en hel haug.
Men hun er misfornøyd, det er sikkert.
Kan du løpe opp på soverommet -
- og pakke inn den store kameen onkel Jacob ga meg til fødselsdagen?
Nette, jeg gleder meg så fryktelig til i morgen.
- Hvorfor? - Det vet du inderlig godt.
Du vet hvem som kommer: Medisinerstudent Paul Vaage -
- og jusstudent Fredrik Münster.
Jeg ber om unnskyldning for at vi dumper inn som dette.
Ja. Hadde vi visst at prosten ikke hadde mer plass, -
- så ville naturligvis ikke reist på denne juleferien.
Vel, det vil si... Kanskje ikke, når...
Vi har tre, fire ledige rom som bare venter på gjester.
Og tre unge døtre som bare venter på kjærester.
Den slags er overflødig. Dere kan være sikre på -
- at dere er velkomne. Eller hva mener du, Blanca?
Din gamle, uforskammede.. !
Som klokken går! Godt at det bare er jul en gang i året.
Jeg kan hjelpe til med kaffen. Det er jo så mange av oss.
Det var snilt, Kirsten. Du kan ta disse kakefatene.
Jeg er sikker på at student Vaage er forelsket i Antoinette.
Og jeg tror Münster vil forelske seg i Ruth.
Jeg tror mamma og prostinnen løy om at det ikke var plass der.
- Nå tuller du! - Bare vent. Se hvem som får rett.
Er du glad i å brodere, frøken Antoinette?
Ja, jeg synes det er morsomt.
Er det ikke svært ensomt å bo her på landet sånn året rundt?
- Nei da. Vi har alltid nok å gjøre. - Den lange vinteren...
Det må jeg si. Har virkelig ikke Fredrik fortalt deg om den gangen -
- da han og jeg ble angrepet av en ulveflokk -
- på veien til Trondheim? Har han virkelig ikke fortalt det?
- Nei, ikke det jeg kan huske. - Det hendte i Drivdalen.
Vi skulle nordover til Kongsvold. Plutselig ble hesten urolig.
"Hva feiler det gampen?" spurte jeg. "Jeg tror det er varg", sa han.
"Varg! - Det er varg her, Fredrik."
"Gud hjelpe oss!" sa Fredrik. "Ta det rolig," sa jeg.
Jeg fikk fram pistolene.
Seks, sju ulvebeist kom stormende mot oss.
- Og dette har han ikke fortalt? - Det har han nok, men ikke til meg.
Ulveflokken tok stadig innpå. Så snart jeg fikk dem på skuddhold, -
- siktet jeg på det største beistet. Jeg skjøt, og der lå den.
De andre kastet seg over den og glefset i seg kameraten.
Men da jeg skulle se etter min venn Fredrik, var han forsvunnet.
"Torden og lyn!" sa jeg. Kunne han ha falt av?
Det var heldigvis ikke så galt.
Han hadde bare krøpet ned i sledebunnen og gjemt seg i halmen.
Og dette har han ikke fortalt deg? Besynderlig.
Bestefar, kan du ikke hjelpe meg med denne kabalen?
- Jeg får den ikke til å gå opp. - Også den som er lett?
- Da må du ha lagt feil. - Kom og hjelp meg, da.
Ja, jeg får vel hjelpe deg.
Skal vi se... Den skal ligge der borte.
- Kan jeg sitte hos deg, frøken Ruth? - Ja, vær så god.
- Svært så mye snø vi har fått. - Ja, det hører med til julen.
Men nå har det visst holdt opp. Kanskje vi skulle gå en tur?
Ja! Antoinette, herr Münster forslår at vi går en liten tur.
Ja. La oss det.
La være å kalle meg "herr Münster." Kan du ikke bare si Münster?
- Jeg skal forsøke. - Helst bare Fredrik.
- Er du ikke litt fordringsfull? - Kan jeg kalle deg Ruth?
- Det er så vakkert, synes jeg. - Fredrik er enda vakrere.
Se det du. Så fint den gikk opp.
Å, de går tur. Det gjør de rett i.
Det er to pene par, Kirsten. Synes du ikke?
Sånt tenker jeg ikke på. Det er jeg altfor ung til.
Du, ja! Men Ruth og Nette er i den rette alderen.
- Akk ja! Den som var ung igjen... - Du er ikke gammel, bestefar.
Gammel, nei? Nei, gammel er jeg ikke. Heldigvis.
Ennå har jeg tenner så jeg kan bite fra meg.
Hysj! Tante Pose kommer. Hold tungen rett i munnen!
Vil dere tro? Ruth og Antoinette går tur helt på egenhånd -
- med de to fyrene vi har her.
Det er på tide jeg sier ifra. Jeg synes det er uanstendig!
Det var ikke god tone å gjøre sånt da jeg var ung pike.
Det tror jeg nok. Det er jo så lenge siden.
Det er alldeles ikke lenge siden. Unge damer skal være reservert -
- med unge og pågående mannfolk.
Hadde du ikke vært så veloppdragen og reservert som du kaller det,-
- så ville du kanskje ikke blitt en sånn bisk, gammel jomfru.
Din gamle, ubehøvlede apekatt!
Kirsten, tillater du deg å sitte og le?
- Ler du av meg? - Nei, jeg ler av bestefar.
Ja, det gjør du rett i. Le av meg så mye du vil!
Har du hørt den store nyheten, Kirsten?
Vi skal på julebesøk til prostens.
Vi skal kjøre alle sammen etter middag. 4 januar skal vi ha ball!
Har dere hørt? Vi skal på julebesøk til prostens hus i dag.
Skal Tornerose der inne være med?
- Ja visst. - Det var en strek i regningen.
Men hør her, kunne ikke vi unge dra av sted for oss selv?
Kanskje vi kunne trekke lodd.
Jeg mener, den ene av oss tar seg av den gamle damen, -
- og den andre, seierherren, kan dra med prinsessene!
Sludder! Sludder og vrøvl!
Dere overlater selvfølgelig påfuglen til meg.
Ta den, prost!
- Se på han der borte! - Sakfører Plum.
Ja, er det ikke søte, lille Plum.
"Søte, lille..." Nå går det for langt, småpiker!
Men han er så søt. Bare se når han bukker.
Herr Plum, skal du virkelig gifte deg? Er det sant?
Nei, damer...
Nei, jeg har aldri tenkt på...
Nei, jammen vant jeg ikke igjen!
Kjære venn, det var hyggelig å se deg! La oss ta et slag kort.
- Nei, jeg spiller ikke. - Vet du hva, sett deg ned.
- Nei... - Så slipp ham, gale menneske!
Det får være måte på. Man holder ikke en voksen mann i kragen!
Vel, doktor, du tråkket basilisken på tærne.
Det dør man ikke av. I vår alder bryr man seg ikke om kvinner.
Gud bevare meg for et fruentimmer!
- Du synes vel at jeg er søt og pen? - Ja, det er sikkert.
Hvis du skulle forelske deg i meg, -
- vil jeg ikke vite av at du henger med hodet. Hører du?
Jeg vil at du skal være kjekk og glad når du ser på meg.
- Jeg er en tosk, men liker du meg? - Innbiller du deg det?
Du aner ikke hvor glad jeg er for å ha truffet deg, herr sakfører.
Jeg trenger virkelig råd.
Det er så mange ting jeg kan spørre en mann om.
En mann med din rike erfaring.
Kjære frøken, jeg er fullt og helt til din disposisjon.
Rart at vi møttes i år igjen, frøken Antoinette.
Husker du forrige jul? Første gang vi møttes?
Ja. Det var juleselskap hos prosten da også.
Jeg husker det tydelig. Du hadde lyseblå silkekjole -
- og rødt korallhalsbånd. Du var som et syn.
Som den kjolen gjorde inntrykk. Du liker visst ikke den jeg har i kveld.
Jo, den er vakker den også. Like vakker som deg, Antoinette.
Antoinette, jeg vil gjerne snakke med deg. Kom hit.
Jeg vil snakke med deg om de unge herrene som bor her.
Det var uforsiktig av moren din å føre de unge menneskene hit.
Men ulykken har skjedd, og la oss lære litt av dette.
Jeg ønsker noen opplysninger om de unge herrene.
Dere holder jo meg mest mulig utenfor det som skjer her i huset.
Du kjenner iallfall en av dem fra før. Student Vaage. Vel?
- Hvorfor rødmer du? - Tante, jeg forsikrer deg...
- Jeg vet ikke... - Tull! Hvorfor ble du så rød?
- Jeg vet ikke, tante. - Hva slags utflukter er det?
Du brenner som en tulipan i hele ansiktet!
Det er altså noe kjærestegreier mellom deg og denne studenten?
- Tante må ikke tenke... - Ingen røyk uten ild.
- Du holder av denne Vaage? - Om jeg holder av ham?
Jeg begriper ikke at du kan spørre om sånt.
Det er ingen som har spurt om hva du begriper!
Holder du av ham? Ja eller nei?
Tante har ingen rett til å spørre om det.
Så det har jeg ikke, jomfru nesevis?
Kan du svare meg! Holder du av ham eller ikke?
Ja, ved Gud gjør jeg det! Døren smeller.
Hvordan våger du å gjøre sånt mot Antoinette? Hvordan?
Men barn, hva feiler det deg?
Forsøk bare en gang til, din gamle ugle!
Jeg skal klore ut øynene dine! Si ikke et vondt ord mer til Antoinette!
Hun er tusen ganger bedre enn deg! Jeg hater deg, stygge heks!
Heks, heks!
Nei!
Rakel!
Jeg forlanger at Kirsten får en eksemplarisk avstraffelse.
- Ris på bare... - Men hva har Kirsten gjort?
Hun kalte meg for en heks!
Barn, hva er det for en gyselig historie tante forteller?
At du skal ha trampet i gulvet og kalt henne heks flere ganger?
- Kan det virkelig være mulig? - Ja, det er sant.
Jeg kalte henne en gammel ugle. Hun er et uhyre!
Men Kirsten! Hvordan kan du ta slik på vei?
Tante er kanskje urimelig, men du er fremdeles et barn.
Du bringer skam over oss på denne måten.
Du sier alltid at jeg er et barn. Som om et barn ikke er et menneske.
Jeg er mer menneske enn tante, det er sikkert!
Fy deg, Kirsten! Du må lære at det er en forskjell -
- på barn og voksne.
Kirsten er ikke så skyldig Tro meg på det.
Hva er dette for en historie?
Tante er helt ute av seg pga. Kirstens oppførsel.
Og her finner jeg deg, helt forgrått. Hva skal dette bety?
Ikke gråt, Kirsten.
Ser du, mamma. Kirsten var ikke sint på tante på egne vegne.
- Hun var sint for min skyld. - Jeg forstår ingenting.
Tante har da ikke sagt et ord om det.
Nei, fordi du ikke kan tenke deg at tante har fornærmet Antoinette.
Voksne kan ikke gjøre noe galt. Bare oss barn. Skammelig!
Så, så. Ta det rolig og la meg få greie på dette.
- Fortell meg alt sammen. - Vil du si det til mamma alene?
- Jeg kan godt gå. - Nei, bare bli.
Kjære Antoinette. Jeg vil ikke trenge meg inn på deg, -
- men jeg er nødt til å få greie på dette.
Er det noe angående de unge herrene?
- Ja. - Tante har vel ikke presset deg?
Du vet hva jeg mener. Hun har ikke forsøkt å få deg til å snakke?
Jeg vil så nødig såre deg, men jeg må spørre.
Jo, mamma. Det er nettopp det hun har gjort.
Hvis alle bare var så fine som deg...
Jeg vil ikke presse deg. Jeg vil bare at du skal vite -
- at hvis du bryr deg om noen, -
- så skal du ikke frykte at pappa eller mamma står i veien for deg.
- Søte, snille mamma! - Så, så, barnet mitt.
Du, Kirsten! Jeg må snakke til pappa om deg.
- Jeg hater tante! - Du må lære å beherske deg.
Selv om jeg ser annerledes på ting nå, kan jeg ikke unnskylde deg.
Og hva tror du at pappa vil si?
- Kom nærmere, Kirsten. - Ja vel, pappa.
- Hvor gammel er du egentlig? - 15.
Av og til kan det kanskje bli litt kjedelig for deg her?
Jeg tenkte at du kanskje ville reise vekk et års tid.
Til hovedstaden.
Jeg har et brev her fra onkel Jacob.
Skal jeg skrive til onkel og si at du kommer etter konfirmasjonen?
Er det virkelig sant? Skal jeg få reise?
Ja, du hører jo at onkel vil ta imot deg.
Men jeg begriper ikke... Jeg trodde jeg skulle...få ris?
Ja, tante har bestemt forlangt at du skal straffes.
Og siden du er et barn helt til konfirmasjonen...
Ja, pappa. Som du vil.
Nei da, vennen min. Du skal ikke straffes.
Du skal ikke tro at din gamle far ikke forstår.
Det var et pent trekk av deg å gå i ilden for Antoinette.
Men du må forstå at jeg synes likevel ikke det var riktig av deg.
Kjære, snille pappa! Jeg skal aldri glemme dette.
Hvor er den gamle heiren i dag? Har dere gitt henne rottegift?
Tante er...ikke helt frisk, stakkar.
Ikke det? Så enormt trist. Enormt beklagelig.
Har hun kommet i skade for å kutte seg på sin egen tunge?
Eller er det gallen?
Ligger frøkenen kanskje til sengs?
Kjære mamselle, ikke misforstå oss.
Vi er så glad i deg, alle sammen. Le litt du også! Du spurte -
- om tante. Hun har nok vært stygg mot deg.
Mamsellen og jeg er nok lidelsesfeller.
Lidelsesfeller? Hvorfor sier dere det ikke til meg? Er det hemmeligheter?
Har dere glemt at bestefar jaget kakaduen ut av lenestolen?
- Er tante syk? - Nei sa. Hun er fornærmet.
Dødelig fornærmet. Hun har låst døren sin.
Både skriveren og frua har bønnfalt henne, men til ingen nytte.
- Hun har ikke spist på to dager. - Men hvorfor?
Hun sa at sorenskriveren skulle gi Kirsten eksemplarisk straff.
Men skriveren nektet, og det ble litt av en scene.
Hun sa at hun ikke ville spise en bit før han hadde unnskyldt seg, -
- og Kirsten hadde fått ris.
Nå... Hvordan har pasienten det?
Ingen appetitt? Mistet matlysten, kanskje?
Har dere fortalt henne at vi skal ha stekte høns i dag?
Møre som duer, og så deilig kompott med fløte etterpå.
Jeg tenker det er mat for mons!
Dere ler, men det er ikke mye å le av.
- Hun har ikke spist på tre dager. - Ikke spist på tre dager?
Hva sier medisinstudenten til dette tilfellet? Dødelig, håper jeg?
Er det? Dødelig?
Ikke sant? Dødelig?
Blanca, hvis du ikke åpner, sender jeg bud på smeden!
Da hopper jeg ut av vinduet!
Du må fortelle meg litt, bestefar... Jeg er så nysgjerrig.
Tror du tante vil ta livet av seg?
Meningen er sikkert god nok. Jeg liker bare ikke medoden.
Den er for langsom. Gift ville ha gjort det raskere.
Rottegift er et utmerket middel.
Ikke for det...hungersnød er en veldig respektabel dødsmåte.
- All respekt for hungersnøden. - Men hvor lenge vil det vare?
Hvor lenge? Det er spørsmålet. Hun er seiglivet som en jaguar, -
- den gamle dronningen. Men hun klarer nok ikke mer enn et par dager.
Si meg, hvor lenge har dette interessante eksperimentet pågått?
- Fire dager, bestefar. - Fire dager. Ytterst merkverdig.
Hun klarer seg ikke lenger enn til i overmorgen.
Tror du at hun virkelig sulter i hjel?
Nei, "tro" er litt sterkt sagt. La oss si "håpe".
Bare litt. Håpet skjemmer ingen.
- Men hva med juleselskapet vårt? - Det løser seg nok.
Vi avlyser ikke alt fordi den gamle flamingoen sulter seg i hjel.
Kan jeg le eller gråte. Hadde det ikke vært for mamma...
- Hun tar seg så veldig nær av det. - Er ikke tante veldig sulten?
En, to, tre, fire...
Kjære alle sammen! Et nytt år står foran oss.
Atter ruller den evige framtid oss i møte.
Vi lever i et århundre som må sies å være lykkelig.
Det har gitt oss i lille Norge fred, arbeid og framgang.
Men snart er vi i en ny epoke. Hva vil da komme?
Jeg tenker på alle de nye og merkelige oppfinnelsene.
Elektrisitet, for eksempel, med alle mulighetene.
Og telefonen. Gud forby at vi noen gang får noe sånt!
Men vil man komme til å bruke alt dette rare og nye -
- til menneskehetens sanne framgang og gavn?
Det vil årene som kommer vise.
Men la oss være lykkelige over at vi lever i en tid som er full -
- av våre små og store gleder og skuffelser.
Og la oss heve vårt glass for det året som kommer.
Og la oss håpe at det må bli like godt, lykkelig og velsignet -
- som det året som nå snart ebber ut.
En kotelett? Bare en eneste liten?
- Kjære, snille tante! - La meg få dø i fred!
Jeg vet godt at dere ikke mener noe med vennligheten.
At dere ikke unner meg verken mat eller drikke!
Hvordan kan du snakke slik? Unner vi deg det ikke?
Nei, dere gjør ikke. Men det kan være det samme.
- Snart skal dere være kvitt meg! - Tante, jeg ber deg...
For sent! Men gled dere ikke for tidlig.
Dere skal ikke arve en skilling etter meg, noen av dere.
Kommer hun ikke ned i morgen, blir vi nødt til å utsette selskapet.
- Nei, mamma! - Vi får sende våre unnskyldninger.
Jo, piker. Jeg orker ikke dette mer.
Hvordan kan jeg oppfylle mine forpliktelser som vertinne?
Det er bedre vi avlyser selskapet enn at folk snakker om oss.
En, to, tre, fire, fem.
Det blir ikke noe juleselskap hvis tante ikke kommer ned i morgen.
Kunne hun ikke ha ventet med denne sultingen -
- til juleselskapet var over? Nå går vi glipp av all fornøyelsen.
Hun forbauser, den gamle kaktusen. Påfallende hvor lenge hun lever.
Hun må ha kamelmage. Jeg ventet at hun ville bukke under i dag.
Men det man ønsker mest, vet du... Nå ja.
Vi skal ikke tape motet, lille Kirsten. Mye kan hende til i morgen.
Det høres bråk.
- Hva er det? - Det gikk noen i trappen.
- Tenk om det er...tyver? - Tyver!
Oberst! Oberst, det er tyver i huset!
Tyver! Og pappa er bortreist.
Her! Marianne går foran med lyset.
Litt til venstre, så jeg ikke skyter deg.
Er du redd? Sludder, sier jeg!
Oberst, jeg er bare et svakelig fruentimmer. Jeg kan bli drept!
Ikke bry deg om det. Blir du drept, dreper jeg ham.
Jeg gir deg mitt æresord. Så, marsj!
- Åpne kjøkkendøren! - Skal jeg?
Ja, straks! Forstått?
Hold lyset ordentlig! Det er ingen her.
- Spiskammersdøren er åpen. - Ja. Vi går bort dit.
Det lyder et skrik. - Å, du min skaper. Hva var det? - Hvor kom skriket fra?
Der! Under benken, se! Men er det ikke...
Vel, er det ikke tante Pose i egen person!
Stopp skrikingen! Hva mener Hennes nåde med, -
- å snike seg ned på kjøkkenet i dette kostymet?
Og hva er det hun gjør? Er det ikke hele boksen med fattigmannsbakkels!
Ikke skrik, kom fram hit. Så det er på denne måten man sulter seg?
Først bringer vi huset til fortvilelse, så spiser vi julekakene!
- Gå vekk, uforskammede bavian! - Guds død, kneppkakene!
De har vel aldri våget å røre kneppkakene, menneske?
La være å sikte på meg med de motbydelig pistolene, utyske!
Marianne, kan du sjekke om kneppkakene er på plass?
De skal være i denne boksen.
- Boksen er tom, oberst! - Så skulle da også.. !
Har du gått fra sans og samling? Har du ikke ødelagt nok -
- om du ikke også skal spise opp kneppkakene?
Kunne du ikke i det minste ha nøyd deg med halvparten?
Jo visst sulter vi! Hver eneste kake...
Gid du satt på Bloksberg, ditt gamle bakkelsbeist!
Hva skal den gjøre som eier dette pant?
Han skal velge seg en ledsager og gå ut og telle stjerner.
Det er mitt pant. Som ledsager velger jeg meg Antoinette Bals.
- Jeg kunne tenke det! - Å, virkelig? Du er skarp!
Hva skal den gjøre som eier dette pant?
Hvis det er en mann, skal han gi tante Blanca et kyss.
Hvis det er en dame, skal hun gi Plum et kyss!
- Hvem eier dette pant? - Det er mitt.
Vær så god.
- Nei! Nei, du må ikke, sakfører! - Jo, loven må skje fyllest.
- Jeg vil ikke! - Dommen kan ikke ankes.
- Vi kan ikke i alles påsyn! - Nei, vi må finne et ensomt sted.
Må jeg ha den æren?
Får jeg lov?
Da er det bare ett pant igjen. Hva skal eieren gjøre?
La meg se... Nå blir det vanskelig.
Han eller hun skal lage et vers på stående fot!
- Det er ditt pant, kjære Fredrik. - Det var en hard dom.
Min venn Fredrik Münster var god til å rime. Jeg håper du arvet det.
Nei, dessverre.
Jeg funnet har meg en hjertenskjær
Men ingen aner hvem hun er
Minst av alle selv hun vet
At hun har ranet min hjertefred
Bravo!
Jeg ville sagt det til henne selv, jeg. Vals, nå!
Kom igjen, vi danser!
Du holder tritt med ungdommen, min kjære Hans Thue.
Frisk helt til det siste.
Man må holde seg ung med de unge. Det er bare jul en gang i året.
Du sier noe. Så mye ungdom og skjønnhet på ett brett.
- Jeg bevilger meg en toddy til. - Ja, la oss det.
Men se, der kommer tante Pose og sakfører Plum anstigende.
Kan du begripe deg på den sjenerte tusseladden?
Har du noen gang sett et lam gå mer villig sammen med ulven?
Jeg er så enig. Det tar vi oss en kraftig toddy på!
Hvem skulle ha trodd at du var en sånn damevenn?
Jeg forsikrer, frøken Bals... Jeg har alltid manglet mot.
Du er en veldig interessant mann, herr Plum.
En som øver en merkelig innflytelse på et ubefestet kvinnehjerte.
Du prøver bare å smigre, frøken Bals.
Nei, herr Plum! Du er en av de sterke menn som kvinner ikke kan motstå.
- I min ungdom... - Frøken. Jeg er ikke den du tror.
Jeg forstår ikke. Her sitter du, eieren av en vakker gård, -
- og så har du aldri giftet deg?
Du må da ha savnet en øm kvinne til å utfylle ditt liv?
Ja... Jeg har ikke hatt tid. Og jeg har ikke våget...
- Jeg har en sånn redsel... Ja. - Jeg forstår.
Det er ikke for sent. Nå kan du nyte ekteskapets fulle sødme.
- Med en øm og kjærlig kvinne! - Du er en bedårende dame.
En farlig bedårende dame. Men...
Å, min venn! Så skjønt og poetisk du kan uttale deg!
Der danser de vals.
En vals i dine armer. Vil du gjøre meg lykkelig, herr Plum?
- Er det ikke Joachim du heter? - David Phoebus Joachim.
Et poetisk navn. David Phoedibus Joachim...
Din arm, s'il vous plait. En vals med deg. Guddommelig.
- Du smigrer meg. - Nei. Jeg taler alltid fra hjertet.
Jeg har ikke hatt min forlovede for meg selv i hele kveld.
Ikke glem at det bare er mamma og pappa som vet det.
Jeg kommer aldri til å glemme den sledeturen.
Ikke jeg heller. Månen som sto over åskanten...
Lysene fra alle gårdene rundt i bygden...
Vi forstyrrer vel ikke? Søte Nette, jeg visste ikke...
Nei, nei. Vi skal inn og danse.
- Kirsten... - Ja, Olaf? Hva er det?
Neste jul blir du 16 år, og jeg blir 20.
- Da frir jeg til deg. Du skal få se. - Jeg vil ikke drømme om det!
- Ta meg om du kan! - Jeg skal nok ta deg!
- Hva er det som foregår? - Olaf og jeg leker sisten.
- Har dere sett sakfører Plum? - Lille Plum? Har du mistet ham?
Ja. Jeg mistet ham i dansesalen. Det var noe jeg skulle spurt om.
- Nå gjelder det å smette unna. - Hvor har du holdt til?
Du ser ut som om du har slukt en kamel!
- Jeg har ikke slukt den ennå... - Vi trenger en fjerdemann i whist.
En toddy vil smake godt!
Er det her du er? Kom nå, kjære venn.
- Francaisen starter snart. - Francaise? Ikke tale om.
- Sakføreren skal spille whist. - Jeg danser ikke Francaise.
- Jeg har aldri gjort det før! - Det gjør ingenting. Jeg lærer deg.
Ikke noe tull. Kom nå!
En kavaler som deg må da kunne danse Francaise.
- Kom nå! - For et fruentimmer!
Unnskyld, Ruth, men vi må tenke på nattmaten.
Forkleet ditt ligger der.
Kaker er det heldigvis nok av. Til og med bestefars kneppkaker.
Hvordan skulle det ha gått om obersten ikke hadde tenkt på dem?
Hysj, Marianne! Vet du ikke hva tante har gjort i søvne?
Hva? Har frøkenen spist opp kakene i søvne?
Nå står ikke verden til påske.
Visst har hun det. Det med sultingen gikk ikke an.
Så nå heter det at tante har gått i søvne.
- Vi later alle som vi tror på det. - Å, sånn.
Takk og lov at alt er over med tante. Det har vært en grusom tid.
Selv i går gikk bølgene høyt. Tante raste og ville reise.
Men hun ble likevel. Det var nok pappa som snakket med henne.
Skal jeg dømme etter i dag, ser det ikke ut som hun angrer.
Hun er så blid som smør og har roser i kinnene.
Ruth, jeg tror du må gå ned i kjelleren og hente spekepølse.
Ja, mamma.
Har dere sett tante? Hun gjør seg til for Plum som en ung pike.
Jeg gikk forbi, og hun ropte på meg: "Kjære Kirsten," sa hun.
"Kjære"... Og så jeg som kalte henne heks og ugle! Hva gir dere meg?
Kirsten, la alt det være glemt. Gå og hjelp mamma dekke bordet.
- Men Münster! Kommer du hit? - Ja, du forstår...
Jeg hørte at du var her nede, og det er noe jeg har lyst på til nattmat.
- Hva er det du har lyst på? - Spekepølse.
Spekepølse? Så heldig. Det er det jeg skal skjære opp.
Kan du ikke legge vekk den stygge kniven?
Det er ikke godt å vite hva en farende byfant kan finne på.
Jeg har redelige hensikter.
- Kan jeg stole på det? - Ja, men...
Det er jo et ordtak som sier: "Anledning skaper tyver."
- Jeg vil stjele. Nå eller aldri! - Det vil du da ikke?
Jo, jeg vil stjele deg, Ruth. Stjele deg for livet.
Jeg er så glad i deg. Du vet det. Si at du også er glad i meg.
- Ja, Fredrik. - Å Ruth!
Å Ruth, jeg slipper deg aldri mer!
- Er det noen her nede? - Det er bestefar! Slipp meg!
Jeg synes jeg hørte noen her i matkjelleren. Er det noen her?
- Ja, bestefar. - Er det deg, Ruth? Er du alene?
- Nei, bestefar. - Hvem er her, da?
- Det er meg, oberst. - Fredrik Münster! Hva foregår?
Oberst, Ruth og jeg har forlovet oss.
Hva? Min gamle venn, Fredrik Münster, og mitt barnebarn Ruth?
Også her i matkjelleren? Nå ja, det får gå.
Så fikk jeg da oppleve dette! Dere har min velsignelse, barn.
Tante Poses verste anelser har blitt bekreftet!
- Takk, bestefar! - Dere må bli med opp.
La oss gå og si det til dem.
- Jeg har to rømlinger her. - Så lenge du ble, Ruth.
Men... Har dere vært i matkjelleren begge to?
- Vi har forlovet oss, mamma. - Forlovet? I matkjelleren?
- Den er vel ikke dårlig? - Jeg har aldri hørt på maken!
- Dere må ha frosset halvt i hjel. - Ingen fare for det.
- Og dere er glade i hverandre? - Spar overflødige spørsmål.
Det nytter ikke hva jeg sier, så jeg får vel bare gratulere.
Men mamma... Du mener ikke at du er lei deg?
Nei, barnet mitt. Du kjenner meg. Jeg er bare litt overrasket.
Men kjære... Er dere så mange til å dekke på? Og så glade dere ser ut!
- Men så er det jo en flott fest. - Vi har nyheter.
Ja, kjære tante. Ruth og student Münster har forlovet seg.
Hva hører jeg! For en usigelig glede!
- Motta mine velsignelser, barn. - Hørte du det, bestefar?
Kanskje det snart gror ut hvite vinger på henne.
Vi får gå inn og fortelle pappa.
Kjære Ruth. Har du og Münster også forlovet dere?
Det var da pokker til knekt!
Der falt doktorens stemme inn. La meg gjenta hans ord:
Det var da pokker til knekt! Gratulerer, kjære barn.
Min velsignelse har dere.
Der er du endelig! Kom, min kjære Plum.
Tante Pose kommer trekkende med sakføreren. Det skulle aldri...
Nå er knekten der igjen!
Jeg tror nok at doktoren fant de rette ordene igjen.
- Mine venner... - Vent. Først må jeg få si noe.
Mine damer og herrer, kjære venner.
Min kone og jeg har gleden av å erklære forlovelse -
- mellom kandidat Paul Vaage og vår eldste datter Antoinette.
Og mellom studiosus juris Fredrik Münster og vår datter Ruth.
Det var som min søster spådde:
Det var i sannhet farlige folk som vi fikk inn i huset!
Gratulerer!
Gratulerer, kjære Ruth og Nette. Nå, kjære Plum, er det din tur.
- Åpenbar vår hemmelighet! - Nei, jeg vil ikke.
Jeg er ingen god taler. La det være en hemmelighet.
Nei, nå må det fram. Vil ikke du, så får jeg.
- Spill ut trumfen! - Hvem snakker?
- Det var doktoren ved kortbordet. - Han faller godt inn. Hør, doktor!
Legg ned kortene og kom hit. Nå blir det morsommere her.
Ja, min kjære Hansemann Thue. Nå skal trumfen ut.
Jeg ble ikke forlovet først, men jeg skal bli gift først.
Min forlovede, sakfører Plum, vil gjerne si noen ord.
Nei, det er en misforståelse... Jeg er ingen god taler.
Nei, det er en misforståelse...
Herregud, hva er det jeg hører?
Har du gått på kjærlighetsstien?
Vi har besluttet å gifte oss med det aller første.
Det er ingen grunn til å vente.
Jeg har ikke tatt noen beslutning. Ingen endelig beslutning.
- Hva? - Jeg forbeholder meg adgang.
Nå tror jeg det rabler for meg!
KONGEBREV
Kjære Blanca. Jeg håper og ønsker at dette blir en velsignelse for deg.
Det blir det nok. Ikke bekymre deg for det.
Blir jeg først gift, skal jeg nok få det som jeg vil.
Hver pokker er han? Delinkventen lar vente på seg.
Doktoren, som skal hente ham, pleier å være pålitelig.
Så lenge prosten ikke er kommet. Han har også lang vei.
- Hvorfor kommer han ikke? - Jeg vet ikke, mitt barn.
Men jeg finner det ikke urimelig at han haler det ut.
Slaveri for livstid er ikke noe man higer etter.
Det kommer en slede! Nå kommer den opp bakken!
Nei, det er prosten.
- God dag, alle sammen. - God dag, kjære prost.
- Velkommen. - Mange takk.
Og der har vi jo bruden! God dag, kjære frøken Bals.
Mine hjerteligste lykkeønskninger på denne viktige dag.
Skal vi starte, da?
- Men hvor er brudgommen? - Brudgommen, ja.
Han bør vel ikke mangle ved en sånn anledning.
Han er litt forsinket, dessverre. Snøproblemer, kanskje.
- Men han er nok straks her. - Da får vi kanskje vente litt?
Men det var ellers... Hva var det jeg ville si...
Så får vi vente, da.
La oss forkorte ventetiden med et glass vin.
Ja, et glass vin vil gjøre godt.
Takk, jeg skal ikke ha!
Det høres dombjeller.
Jeg vil ikke! Hører du? Jeg vil ikke!
Jeg vil ikke, har jeg sagt! Har du forstått det?
Ja, ja, snille Plummel! Jeg vil ikke føre deg i fordervelse.
Men du må snakke med bruden. Hun har løst kongebrev og alt.
Kongebrev, ja.
- Der har du det. - Hva er det du gjør?
Der ligger stumpene. Hvorfor pokker skulle du komme og hente meg?
Hente meg som om jeg var et vedtre eller en ost!
Jeg er ikke noe vedtre! Jeg er en ost!
Jeg mener, et menneske! Selv om jeg er aldri så komisk.
- Det er slutt! Jeg vil ikke giftes! - Nei, nei.
Men du må avgjøre det med bruden.
Du kan ikke la henne sitte der. Kom nå!
Jeg gifter meg ikke med det fæle fruentimmeret! Hun plaget meg!
Jeg har aldri tenkt på å gifte meg. Det var hun som ville.
- Hun narret og lokket meg. - Ja, jeg vet. La oss gå inn.
Ja, pokker ta deg! Og dette kaller du vennskap?
Stille!
Nei se! Der har vi sakføreren, omsider!
Jeg vil gjerne snakke med herr Plum i enerom.
La oss gå inn i kabinettet.
Jeg tror du trenger et glass vin.
Du ser like utkjørt ut som brudgommen.
Det høres høye stemmer. Det var svært så høyrøstet de ble.
Kanskje de hører dårlig begge to.
Det hørtes angivelig ut som en krangel.
Hva var den lyden? Det hørtes ut som...
...en ørefik, ja. Damen bruker slående argumenter.
Det er nok! Jeg har fått nok!
Men var det ikke brudgommen? Var det ikke Plum vi skulle..?
Var det ikke det vi tenkte?
Tante Pose klarte å lage nok en skandale før hun reiste.
Men bortsett fra det, la oss være enige om at julen har vært fin!